Mænd, er I over 40?
Når du vågner, føler du dig så træt og udkørt?
Har du den uinteresserede følelse?
Her hviler L. B. Jefferies' brækkede knogler
-Jefferies. -Tillykke, Jeff.
-Med hvad? -At du kommer af med gipsbandagen.
Hvem sagde, at jeg gør det?
Det er onsdag.
Det er syv uger siden, at du brækkede dit ben. Ikke sandt?
Gunnison, hvordan blev du så stor en redaktør med så lille en hukommelse?
Sparsommelighed, industri og hårdt arbejde.
Og at opdage forlæggeren med hans sekretær.
-Har jeg husket dagen forkert? -Nej.
Nej, forkert uge.
På næste onsdag slipper jeg ud fra denne plastikkokon.
Det er en skam, Jeff.
Jeg kan vel ikke være heldig hver dag.
Glem, at jeg ringede.
Ja, jeg føler godt nok med dig, Gunnison.
Det må være hårdt at tænke på mig iklædt denne gipsbandage en hel uge til.
Den uge vil koste mig min bedste fotograf,
og dig en stor opgave.
-Hvor? -Det nytter ikke at diskutere det.
-Kom nu. Hvor? -Kashmir.
Jeg fik et kodetip fra bureauchefen her til morgen.
Stedet bliver den rene slagmark.
Hvad sagde jeg? Sagde jeg ikke, at det blev det næste sted?
-Det gjorde du. -Hvornår flyverjeg? En halv time? En time?
-Med gipsbandage på? Det gør du ikke. -Vær nu ikke så kedelig.
Jeg kan tage billeder fra en jeep eller en vandbøffel, hvis nødvendigt.
Du er for værdifuld for magasinet til, at vi kan risikere dig.
-Jeg sender Morgan eller Lambert. -Morgan eller Lambert. Fint.
Jeg slår mig selv halvt ihjel for dig.
og du belønner mig med at stjæle mine opgaver.
Jeg bad dig ikke om at stå midt på racerbanen.
Du bad om noget dramatisk anderledes. Det fik du.
Det fik du også. Farvel, Jeff.
Vent nu lige et øjeblik, Gunnison. Du må sende mig af sted.
Jeg har siddet seks uger i en toværelseslejlighed
uden andet at lave end at kigge på naboerne.
-Farvel, Jeff. -Nej, Gunnison, jeg...
Hvis du ikke redder mig fra denne sump af kedsomhed,
gør jeg noget drastisk.
-Såsom hvad? -"Såsom hvad?" Jeg bliver gift.
Og så kan jeg aldrig rejse nogen steder.
Det er på tide, at du bliver gift,
før du bliver en ensom, bitter, gammel mand.
Kan du lige forestille mig være gift?
Skynde mig hjem til en varm lejlighed
for at høre på vaskemaskinen, opvaskeren,
affaldskværnen og den beklagende hustru.
Jeff, hustruer beklager sig ikke længere, de diskuterer.
Nå, så det gør de?
Måske i de fine nabolag.
I mit nabolag beklager de sig stadig.
Jaså? Du ved bedst. Jeg ringer til dig senere, Jeff.
Sørg for at have godt nyt næste gang, okay?
Godmorgen. Jeg sagde: "Godmorgen!"
Åh, godmorgen.
Jeg ville ikke grave så dybt, hvis jeg var dig.
Du giver dem alt for meget vand.
Hvad med, at du holder mund?
Jamen dog!
Det må jeg nok sige.
I staten New York er straffen for at lure seks måneder i spjældet.
Hej, Stella.
Og de har ingen vinduer der.
Før i tiden prikkede de ens øjne ud med en glødepind.
Er nogle af de bikinisild, du altid kigger på, en glødepind værd?
Vi er blevet en race af lurere.
Folk burde komme ud af deres hus og kigge ind for en gangs skyld.
Ja, de burde.
Hvad siger du til den hjemmefilosofi?
Reader's Digest, april, 1939.
-Jeg citerer kun de bedste. -Ja.
Du behøver ikke tage min temperatur i dag.
Ti stille. Se om du kan ramme 40 grader.
Jeg burde være blevet en sigøjnerspåkone
i stedet for en forsikringssygeplejerske.
Jeg kan fornemme problemer på femten kilometers afstand.
Har du hørt om depressionen i '29? Den forudså jeg.
Hvordan gjorde du det, Stella?
Simpelt.
Jeg passede en direktør fra General Motors.
"Nyresygdom," sagde de. "Nerver," sagde jeg.
Så spurgte jeg mig selv: "Hvad har General Motors at bekymre sig om?"
"Overproduktion," sigerjeg. "Kollaps."
Når General Motors må gå på toilettet ti gange om dagen,
så er hele landet på spanden.
Du ved, Stella, i økonomi
har nyresygdomme ingen forbindelse til aktiemarkedet.
-Absolut ingen. -Det brød sammen, ikke sandt?
Jeg kan fornemme problemer her i lejligheden.
Først brækker du dit ben, så begynder du at kigge ud af vinduet
og ser ting, du ikke burde. Problemer.
Jeg kan se dig i retten nu. Omringet af advokater i dyre jakkesæt.
Du tigger. Du siger: "Dommer, det var bare uskyldig morskab.
"Jeg elsker mine naboer som en far."
Og dommeren siger: "Jamen, tillykke.
"Du har lige født tre år i spjældet."
Jeg ville tage imod problemer med åbne arme lige nu.
-Du har hormonmangel. -Hvordan kan du se det på et termometer?
De solslikkende skønheder, du har iagttaget
har ikke fået din temperatur i vejret en eneste grad i en måned.
Sådan.
En uge til.
Jeg tror, du har ret. Der vil opstå problemer her.
Jeg vidste det.
Varmer du nogensinde det stads op?
-Det giver dit blodomløb noget at bekæmpe. -Javel.
Hvilken slags problemer?
-Lisa Fremont. -Er det din spøg?
Hun er en smuk, ung kvinde, og du er en nogenlunde rask, ung mand.
-Hun forventer, at vi skal giftes. -Det er normalt.
-Det ønsker jeg ikke. -Det er unormalt.
Jeg er bare ikke klar til ægteskab.
Alle mænd er klar til ægteskab, når den rette kvinde dukker op.
Og Lisa Fremont er den rette for enhver mand med lidt forstand,
som kan åbne øjnene.
Hun er okay.
-Har I været oppe at skændes? -Nej.
-Er faren ved at gøre geværet klar? -Hvad?
-Helt ærligt, Stella. -Det er hændt før.
Nogle af de mest lykkelige ægteskaber
er startet "med geværet i ryggen," som man kan sige.
-Hun er ikke den rette. -Jo, hun er perfekt.
Hun er for perfekt. For talentfuld. For smuk. For sofistikeret.
Hun er for meget af alt det, jeg ikke ønsker.
Kan du diskutere, hvad du ønsker?
Hvad? Det er simpelt, Stella.
Hun er en del af Park Avenues fortyndede atmosfære.
Dyre restauranter og litterære cocktailfester.
Folk med fornuft hører til, hvor de end er.
Kan du forestille dig hende rejse verden rundt med en kamerabums,
der aldrig har mere end en uges løn?
Hvis blot hun var ordinær.
Vil du aldrig giftes?
Jeg bliver sikkert gift engang,
men når det sker, er det med en, som anser livet
for mere end blot en ny kjole, en hummermiddag
eller den seneste skandale.
Jeg har brug for en kvinde, der er villig til at... Et øjeblik.
Som er villig til at rejse hvor som helst hen, gøre hvad som helst og elske det.
Så det ærlige at gøre vil være at afblæse det hele.
-Lade hende finde en anden. -Nu forstår jeg.
"Forsvind ud af mit liv, perfekte, vidunderlige kvinde.
"Du er for god til mig."
Hør, hr. Jefferies, jeg er ikke en uddannet kvinde,
men jeg kan fortælle dig én ting.
Når en mand og kvinde ser hinanden og kan lide hinanden,
så bør de ende sammen, som to taxaer på Broadway,
og ikke sidde og analysere hinanden som to prøver i en flaske.
Der er en intelligent måde at gå til ægteskabet.
Intelligens.
Intet har voldet menneskeracen lige så mange problemer som intelligens.
Moderne ægteskab.
-Nej, vi har udviklet os følelsesmæssigt. -Nonsens.
Engang var det: "Date en, bliv opstemt, bliv gift."
Nu er det: "Læs en masse bøger, smid omkring dig med firestavelses ord,
"psykoanalyser hinanden,
"indtil I ikke kan kende forskel på en kælefest og eksamen."
Folk har forskellige følelsesmæssige niveauer...
Da jeg blev gift med Myles, var vi begge utilpassede udskud.
Det er vi stadig, og vi har elsket hvert et minut af det.
Det er fint, Stella.
-Gider du lave en sandwich til mig nu, tak? -Ja.
Og jeg smører lidt sund fornuft ud på brødet.
Lisa er fuld af kærlighed for dig.
Jeg har et råd til dig. Gift dig med hende.
Betaler hun dig meget?
Sådan.
-Her er nøglen. -Tak.
Hvis I mangler noget, så ring.
Skat. Kom.
Jeg skal bære dig over dørtærskelen.
Vindueskigger.
-Hvordan har benet det? -Det gør lidt ondt.
-Og maven? -Lige så tom som en fodbold.
-Og dit kærlighedsliv? -Ikke særlig aktivt.
Er der andet, der går dig på?
Hvem er du?
Fra start til slut, Lisa
Carol
Fremont.
Er det den Lisa Fremont, der aldrig bærer samme kjole to gange?
Kun fordi det forventes af hende.
Netop kommet hertil fra Paris. Tror du, den vil sælge godt?
Det afhænger af citatet. Lad os se.
Der er flybilletten herover, toldafgifter, skjulte afgifter, profitmargin...
-Et fund til 1.100 dollars. -1.100?
Den kjole burde sendes på aktiemarkedet.
Vi sælger skam et dusin af den om dagen til den pris.
Hvem køber den, skatteopkrævere?
Selv hvis jeg skulle betale, ville den være det værd. Bare for anledningen.
Foregår der da noget stort et sted?
Det foregår lige her. Det er en stor aften.
Det er bare en almindelig onsdag. Kalenderen er fuld af dem.
Det er åbningsaftenen for den sidste deprimerende uge med L. B. Jefferies i gips.
Jeg har ikke bemærket et stort udbud efter billetter.
Det er fordi, jeg har købt dem alle.
Den her cigaretæske har set bedre dage.
Jeg købte den i Shanghai, som også har set bedre dage.
Den er itu, og du bruger den aldrig. Den er for overpyntet.
Jeg sender en ren, flad sølv en herop med kun dine initialer indgraveret.
Sådan skal du ikke bruge dine hårdtjente penge.
Men det vil jeg gerne.
Hvad siger du til, at vi først spiser på '21'?
Har du da måske en ambulance ventende udenfor?
Nej, bedre end det. '21.'
Tak, fordi du ventede, Carl. Køkkenet er på venstre hånd.
Jeg tager vinen.
-Godaften, hr. Jefferies. -Carl.
Bare stil alt i ovnen på lav varme, Carl.
-Javel, frøken. -Lad os åbne vinen nu.
Okay.
Det er en Montrachet.
Et rigtig stort glas. Der er en proptrækker derovre.
Lad mig gøre det.
-Er det store nok? -Ja, de er fine.
Jeg kan ikke komme i tanke om noget mere kedsommeligt, end din situation.
-Sidste uge må være den hårdeste. -Lad mig.
Okay.
Ja, jeg vil have den her ting af og kunne gå rundt.
Jeg vil gøre det her til en uge, som du aldrig vil glemme.
Fint, tak.
Et øjeblik, Carl.
-Det her dækker også taxaen. -Tak, frøken Fremont.
-Hav en hyggelig middag, hr. Jefferies. -Okay. Farvel.
Farvel.
Sikke en dag, jeg har haft.
-Er du træt? -Ikke det fjerneste.
Jeg sad til salgsmøde hele morgenen,
så skulle jeg have en hurtig drink på Waldorf med madame Dufresne,
som var fløjet hertil fra Paris med lidt spionage.
Så skulle jeg spise middag på '21' med folkene fra Harper's Bazaar.
Det var der, at jeg bestilte middag.
Så skulle jeg til to modeopvisninger, langt fra hinanden.
Så tog jeg en drink med Leland og Slim Hayward.
Vi forsøger at købe hans nye show.
Så skulle jeg hurtigt hjem for at skifte.
Fortæl mig. Hvad havde fru Hayward på?
-Hun så vidunderlig ud. -Gjorde hun?
Den mest vidunderlige italienske, håndtrykte mousseline de soie...
Åh, italiensk?
-Ih altså. -Italiensk. Ser man det.
Og tænk, at jeg satte tre søde ting omkring dig i klummerne i dag.
-Gjorde du? -Den slags publicitet kan ikke købes.
Det ved jeg.
En dag ønsker du måske at åbne dit eget atelier.
Hvordan kunne jeg lede det fra, lad os sige, Pakistan?
Jeff...
Er det ikke på tide, du kommer hjem? Du kunne vælge din opgave.
-Gid der var en, jeg ville have. -Lav den, du vil have.
-Mener du forlade magasinet? -Ja.
-Til fordel for hvad? -For dig og mig.
Jeg kunne skaffe dig adskillige opgaver.
Mode, portrætter.
-Grin ikke. Det kunne jeg. -Det er det, jeg er bange for.
Kan du lige se mig køre ned til modesalonen i en jeep,
iklædt militærstøvler og tre dages skægstubbe?
Ville det ikke være et hit?
Jeg kunne se dig se flot og succesfuld ud i et mørkeblåt flannel-jakkesæt.
Lad os stoppe med den her snak.
Jeg må vel hellere gøre middagen klar.
Fru Lonelyheart..
Det behøver du i det mindste aldrig bekymre dig om.
Ikke det?
Kan du se da se min lejlighed helt henne på 63rd Street herfra?
Ikke just, men vi har en lille lejlighed her,
som er mindst lige så populær som din.
Du kan selvfølgelig huske fru Torso, balletdanseren?
Hun er som en bidronning, der har frit valg mellem dronerne.
Jeg mener, hun gør en kvindes hårdeste job. At jonglere ulve.
Tak.
Hun valgte den mest velstående af dem.
Hun er ikke forelsket i ham eller de andre.
Hvordan kan du se det herfra?
Sagde du ikke, at det mindede om min lejlighed?
Jeg håber, at de er kogt denne gang.
Hvor kommer den vidunderlige musik fra?
En sangskriver, derovre i etværelseslejligheden.
Han bor alene. Han havde nok et ulykkeligt ægteskab.
Hvor fortryllende.
Det er nærmest som om, at den er skrevet specielt til os.
Ikke så underligt at han har så svært ved det.
Maden kan du dog ikke sætte en finger på.
Det er perfekt, Lisa.
Som altid.
Der kan ikke være megen forskel på folk og deres livsstil.
Vi alle spiser, taler, drikker, griner og går iklædt tøj.
Hør nu her...
Hvis du siger alt det, fordi du ikke vil sige sandheden,
da du gemmer noget fra mig, så kan jeg måske forstå det.
-Jeg gemmer intet. Det er bare... -Det giver ikke mening.
Hvad er så forskelligt herfra og fra hvilket andet sted,
at en person ikke let kunne leve begge steder?
Nogle kan. Hvis jeg må...
Hvad er det, udover at rejse fra et sted til et andet og tage billeder?
Det er som at være turist på evig ferie.
Det er din mening.
Du har ret til den. Hør min side af det.
Det er latterligt at sige, det kun kan gøres
af en speciel, privat, lille gruppe af udvalgte folk.
Det var en simpel udtalelse, en sand udtalelse,
men det kan bakkes op, hvis du holder mund et øjeblik.
Er din mening så led som dine manerer, ønsker jeg ikke at høre den.
Kom nu. Fald ned.
Jeg kan ikke passe ind her. Du kan ikke passe ind der.
Ifølge dig skal folk bo, leve og dø på samme sted!
Hold mund!
-Har du smagt fiskehoveder og ris? -Selvfølgelig ikke.
Det kunne ske, hvis du tog med mig.
Har du forsøgt at holde varmen i en C-54 i 4,6 kilometers højde ved -29 grader?
Det gør jeg ofte. Når jeg har lidt tid efter frokost.
Er du blevet skudt efter? Er du blevet kørt over?
Er du blevet omringet og fået tæsk,
fordi nogen fik uønsket opmærksomhed fra dit kamera?
Har du... De højhælede, de passer fantastisk til junglen.
Og nylonstrømperne og dit 200 grams lingeri.
-100 grams. -Okay, 100 grams.
Det vil være et hit i Finland, før du fryser til døde.
Hvis der er noget, jeg kan, er det at klæde mig ordentligt.
Ja.
Prøv at finde en regnjakke i Brasilien, selv når det ikke regner.
Lisa, i det her job kan man kun tage én kuffert med.
Ens hjem er transportmidlet.
Man sover næsten ikke. Man bader endnu sjældnere.
Og nogle gange er maden
lavet af ting, man end ikke kunne kigge på, da det var i live.
Du behøver ikke være bevidst modbydelig for at bevise, at jeg tager fejl.
Bevidst modbydelig? Jeg giver dig den pæne udgave.
Du må bare indse det, Lisa, du er ikke tiltænkt den slags liv.
Det er meget få.
-Du er for stædig til at diskutere med. -Ikke stædig, ærlig.
Ja, en dårligere mand ville have sagt, at det var én lang ferie,
og jeg ville have vågnet brat op til en slem desillusionering.
Vent nu lige et øjeblik.
Hvis du vil være ondskabsfuld, så leger jeg da gerne med.
Nej, det ønsker jeg ikke.
Er det dét så?
Du vil ikke blive her, og jeg må ikke tage med dig.
Det ville være forkert.
Du tror ikke, at en af os nogensinde kunne ændre sig?
Det virker ikke sådan.
Jeg er forelsket i dig. Jeg er ligeglad, hvad dit job er.
Jeg vil bare gerne være en del af det.
Det er hårdt at finde ud af, at den eneste måde at være det
er at abonnere på dit magasin.
Jeg er vel ikke den kvinde, jeg troede, jeg var.
Der er intet i vejen med dig, Lisa.
Du har denne by i din hule hånd.
Ikke helt lader det til.
-Farvel, Jeff. -Du mener godnat.
Jeg mener, hvad jeg sagde.
Lisa, kan vi ikke bare...
Kan vi ikke bare fortsætte som nu?
Uden nogen fremtid?
Hvornår vil jeg se dig igen?
Ikke i lang tid.
I det mindste
ikke før i morgen aften.
Lad være!
Regn.
Tag den. Resten af tæppet. Vent, jeg tager uret.
Åh, nej!
Put det i nu.
Træk i den.
Lad mig gøre det.
Ind med dig.
Nej, du må ikke komme ind. Det er alt for sent.
Nej, ikke nu. Fjern din fod. Nej, jeg sagde godnat.
-Hvad skal det betyde, frue? -Det kaldes "Sult."
Man skulle tro, at regnen havde gjort det køligere.
-Den gjorde heden våd. -Det er stedet.
Knuden der, lige der. Lige der.
Forsikringsselskabet ville være gladere,
hvis du sov i en seng om natten i stedet for i den kørestol.
-Hvordan vidste du det? -Dine øjne er blodskudte.
Du må have kigget ud af vinduet i timevis.
Ja, det gjorde jeg.
Hvad gør du, hvis du tages i det?
Det afhænger af, hvem der ser det.
-Fru Torso, for eksempel... -Tænk du ikke på hende.
Hun er så sandelig en "spis, drik og vær glad"-pige.
Ja, hun ender op som tyk, alkoholisk og ulykkelig.
Ja.
Angående ulykkelighed, stakkels fru Lonelyheart. Drak sig selv i søvn igen.
Stakkels kvinde.
Måske finder hun en dag lykken.
Ja, og en mand mister sin.
Er der ikke nogen i kvarteret, der ville kigge efter hende?
Det ved jeg ikke.
Jeg tror måske snart, at ham sælgeren bliver ledig på markedet.
-Skal ham og konen skilles? -Jeg kan ikke helt finde ud af det.
Han tog ud adskillige gange i går i regnen med sin mappe under armen.
Han er sælger, ikke sandt?
Hvad kunne han dog sælge klokken tre om morgenen?
Lommelygter.
Selvlysende visere til ure. Husnumre, der lyser op.
Det tror jeg næppe.
Han fjernede noget fra lejligheden.
Hans personlige ejendele.
-Han stikker af fra hende, den kujon. -Ja.
Nogle gange er det værre at blive, end det er at flygte.
Men det kræver en svag mand at gøre den slags.
Hvad med her til morgen? Skete der nogen udvikling?
Persiennerne har været trukket for.
-I den her hede? -Ja.
Det er de ikke nu.
-Tilbage! -Hvor skal jeg gå hen?
-Kom ud af syne. -Hvad er der galt?
Sælgeren kigger ud af sit vindue. Kan du se det?
Kom tilbage! Han ser dig.
Jeg er ikke genert. Jeg er blevet kigget på før.
Det er ikke et almindeligt blik.
Det er den slags blik, en mand giver,
når han er bange for, at han bliver iagttaget.
Kom væk. Han kommer efter dig.
Ind i huset.
Farvel, hr. Jefferies. Vi ses i morgen.
Og sov nu ikke i kørestolen igen.
Du holder virkelig liv i samtalen.
Stella.
Gider du tage kikkerten frem og give mig den?
Problemer. Jeg kan fornemme det.
Jeg ser frem til, at gipsen kommer af, så jeg kan komme ud herfra.
Hvor langt skal en pige dog gå, før du bemærker hende?
Hvis hun er flot nok, så behøver hun det slet ikke.
-Hun skal bare "være til." -Er jeg ikke det?
Giv mig din opmærksomhed.
Jeg er ikke just i den anden ende af lokalet.
Dit sind er...
Og når jeg vil have en mand, vil jeg have hele manden.
-Har du aldrig nogle problemer? -Jeg har et lige nu.
Det har jeg også.
Fortæl mig om det.
Hvorfor...
Hvorfor ville en mand forlade sin lejlighed tre gange på en regnfyldt nat med en mappe
og komme tilbage tre gange?
Han kan lide måden, hans kone tager imod ham.
Nej, nej.
Nej, nej. Ikke den her sælgers kone.
-Og hvorfor tog han ikke på arbejde i dag? -Hjemmearbejdsdag. Det er mere spændende.
Hvad er interessant ved en slagterkniv
og en lille sav
pakket sammen i en avis?
Intet, gudskelov.
Hvorfor har han ikke været inde på konens soveværelse hele dagen?
Det tør jeg ikke svare på.
Lad mig svare på det, Lisa. Der er noget frygtelig galt.
-Og jeg er bange for, at det er med mig. -Hvad tror du?
Noget, der er for forfærdeligt til at sige.
Han gik ud for et par minutter siden i sin undertrøje, og er ikke kommet tilbage.
Det ville være en forfærdelig opgave.
Hvordan ville man begynde med at skære en menneskekrop i stykker?
Jeff, lad mig være ærlig. Du er begyndt at skræmme mig lidt.
Jeff, hørte du, hvad jeg sagde? Du er begyndt at skræmme...
Han kommer tilbage!
-Jeff, hvis du blot kunne se dig selv! -Hvad er der galt?
At kigge ud af vinduet for at få tiden til at gå er én ting,
men at gøre det, som du gør det, med kikkert og vilde påstande
omkring alt hvad du ser, det er sygt!
Tror du, jeg ser det som en hobby?
Det ved jeg ikke,
men hvis du ikke stopper, så går jeg.
-Hvad... -Hvad kigger du efter?
Jeg vil bare vide, hvad der er sket med sælgerens kone.
Får det mig til at lyde tosset?
Hvad får dig til at tro, at der er sket noget?
Mange ting. Hun er invalid. Hun kræver konstant pleje.
Men hverken manden eller nogen anden har set til hende i dag. Hvorfor?
Måske er hun død.
Hvor er lægen? Hvor er bedemanden?
Måske er hun bedøvet.
Han er derinde nu. Der er ikke noget at se.
Der er noget... Jeg har set det igennem det vindue.
Jeg har set skænderier, familiestridigheder,
mystiske ture om natten og knive, save og reb.
Men konen er ikke set siden i går aftes.
Sig mig, hvor hun er.
-Det ved jeg ikke. -Hvad laver hun? Hvor er hun?
Måske forlader han sin kone. Jeg ved det ikke. Jeg er ligeglad!
Mange folk har knive og save og reb.
Og mange mænd taler ikke med deres koner hele dagen.
Mange kvinder beklager sig, og mænd hader dem,
men det ender sjældent i mord, hvis det er det, du tror.
Det er svært ikke at bruge det ord, ikke sandt?
-Du så, hvad han gjorde, ikke? -Selvfølgelig...
Du så det, fordi persiennerne var oppe,
og han gik forbi gangen og gaden og gyden.
Jeg har set ham ordne blomsterne...
Jeff, tror du, at en morder ville lade dig se alt det?
At han ikke ville gemme sig bag persiennerne?
Han er klog. Han er nonchalant omkring det.
Og du er ikke for klog.
En morder ville aldrig vise sin forbrydelse for åbent vindue.
Hvorfor ikke?
Hvad du ved af,
foregår der måske noget endnu mere dystert bag de vinduer.
Hvor?
Ingen kommentar.
Lad os tage det fra begyndelsen, Jeff.
Fortæl mig alt, hvad du så,
og hvad du tror, at det betyder.
-Ja? -Navnet på anden sal
på postkassen siger: "Hr. og fru Lars".
L-A-R-S.
Lars Thorwald.
Hvilket husnummer?
125 West 9th Street.
Tak, kære.
-Okay, chef. Hvad er min næste opgave? -Tag hjem.
Okay, men hvad laver han lige nu?
Han sidder bare i stuen i mørke.
Han har ikke nærmet sig soveværelset.
Tag hjem og få lidt søvn.
-Godnat. -Godnat.
Hvad drejer det her sig om, Jeff?
Jeg kan ikke sige det i telefonen, Doyle.
Du er nødt til at komme og se det.
-Det er vigtigt, hva'? -Det er nok intet
Det er såmænd bare et mord.
-Sagde du "mord," Jeff? -Ja, det gjorde jeg.
Helt ærligt.
Jeg tænkte blot på at give dig lidt arbejde.
En god betjent ville elske muligheden for at opdage noget.
-Jeg arbejder ikke. -Hvad?
Det er min fridag.
Jeg tog normalt mine bedste fotografier på mine fridage.
-Jeg kommer forbi. -Okay, Doyle. Så hurtigt du kan.
Gud velsigne dig, Stella. Se lige dette.
Det er et kærkomment syn. Jeg kan se, hvorfor din mand elsker dig.
-Politiet. -Hvad?
-Du ringede til politiet. -Ikke helt.
Ikke et officielt opkald. Det er bare en gammel ven.
Bare en gammel, stædig ven.
Hvor tror du, at han skar hende i stykker?
I badekaret, selvfølgelig.
Det er det eneste sted, han kunne vaske blodet væk.
Han må hellere få den kiste ud, før det begynder at sive igennem.
Harry?
Se, hr. Jefferies.
Doyle skulle have været her før kisten forsvandt,
ellers havde jeg ringet til politiet. Nu mister vi den.
-Hold det hele. -Gør nu ikke noget dumt.
Jeg får bare navnet på vognen.
Jeg holder øje med gyden.
Langdistance.
Du så hverken mordet eller liget. Hvordan ved du, et mord er begået?
Fordi alt hvad fyren har gjort har været mistænksomt.
Ture ud i regnen om natten. Knive, save og kister med reb,
og nu er konen der ikke længere.
Det lyder godt nok mystisk. Men der kan være adskillige årsager.
Mord er den mindst sandsynlige.
Doyle, sig ikke, at han er en arbejdsløs tryllekunstner,
der fortryller kvarteret med sine tricks. Sig ikke det.
Det er en for tydelig og dum måde at begå mord.
Med fuldt udsyn fra 50 vinduer?
Så sidde og ryge en cigar
og vente på, at politiet henter ham?
Okay, betjent, gør din pligt. Gå over og anhold ham.
Jeff, du har meget at lære omkring mord.
Idioter har begået så snedige mord,
at det har taget hundrede skolede betjente at fange dem.
Den sælger ville ikke bare myrde sin kone efter aftensmaden,
smide hende i kisten og sende hende til opbevaring.
Det er garanteret sket før.
Det meste er blevet gjort, under panik.
Det er utroligt usandsynligt.
Han sidder stadig i lejligheden. Han er ikke gået i panik.
Tror du, jeg har fundet på det hele?
Jeg tror, at du har set noget.
Der er nok en meget simpel forklaring på det hele.
-Som hvad? -Konen er ude og rejse.
Hun ligger syg i sengen.
Ja, det har du sagt.
Jeg må smutte, Jeff.
Jeg rapporterer det ikke til stationen. Lad mig undersøge det selv lidt.
Du behøver ikke en masse latterlig omtale.
Tak.
Vi ved, at konen er væk, så jeg prøver at finde hende.
Gør det.
-Har du haft hovedpine for nyligt? -Ikke før du kom.
Den forsvinder, det samme gør hallucinationerne.
Vi ses.
Smut med dig.
Hans lejekontrakt løber seks måneder.
Der er gået lidt mere end fem en halv af den.
Han er stille, drikker, men er ikke alkoholiker.
Han betaler til tiden, med penge tjent på salg af kostumejuveler.
En gros.
Han holder sig for sig selv. Naboerne kender ikke ham eller konen.
De får nok ikke hende at kende.
-Hun forlod aldrig lejligheden... -Hvor er hun? Fryseren?
-...før i går, klokken seks om morgenen. -Hvornår?
Klokken seks om morgenen.
Det var deromkring, hvor jeg faldt i søvn.
Det var en skam.
Thorwald-parret forlod deres lejlighed på det tidspunkt.
Føler du dig lidt tåbelig?
Nej, ikke endnu.
-Hvordan har din kone det? -Fint.
Hvem sagde, at de tog af sted der?
-At hvem tog af sted? -Thorwald-parret, klokken seks.
Pedellen og to lejere.
Ligefremme udtalelser, ingen tøven. De stemte overens.
Thorwald-parret var på vej til banegården.
Tom, hvordan kunne nogen dog gætte det?
Stod der "Grand Central for hver en pris" på deres bagage?
Pedellen mødte Thorwald på vej tilbage.
Thorwald sagde, at hans kone havde taget toget ud på landet.
Ham pedellen er sandelig en belejlig fyr.
Har du tjekket hans kontoudtog for den seneste tid?
Kan vi stole på hans historie?
Andenhåndsviden om en ikke-understøttet historie,
af morderen selv, Thorwald.
Så nogen faktisk konen tage toget?
Jeg hader at minde dig om,
at det hele begyndte, fordi du sagde, at hun var blevet myrdet.
Har nogen udover dig set mordet?
Hvad har du gang i?
Er du interesseret i at opklare sagen eller at få mig til at ligne en tåbe?
Hvis det er muligt, så begge dele.
Så gør det ordentligt.
Tag derover og gennemsøg hans lejlighed.
Den må være fyldt med beviser.
Det kan jeg ikke gøre.
Ikke lige nu, men når han skal ud at have en drink
eller hente avisen. Ved han det ikke, skader det ikke.
Det kan jeg ikke gøre, selv hvis han ikke er der.
Har han et frikort fra politiet eller noget?
Gør mig nu ikke vred.
Selv ikke en betjent kan gå ind i en lejlighed og gennemsøge den.
Blev jeg opdaget, ville jeg miste mit skilt.
Så bare sørg for, at du ikke bliver opdaget.
Hvad? Hvis du finder noget, har du et mord på hænderne,
de er ligeglade med at et par regler blev brudt.
Finder du intet, klarer han frisag.
Med fare for at lyde kedelig, må jeg minde dig om forfatningen
og sætningen: "Ransagningskendelse udstedt af en dommer,
"der kan rettighedskataloget ordret."
-Han skal bede om beviser. -Giv ham beviser.
Jeg kan lige høre mig selv.
"Høje dommer, jeg har en ven, der er amatørdetektiv.
"Den anden aften, efter en tung aftensmad, så han..."
Han ville smide New Yorks straffelov i hovedet på mig.
Og der er seks bind.
I morgen tidlig vil der ikke være flere beviser tilbage
i den lejlighed. Det ved du.
Det er en betjents mareridt.
Hvad skal du bruge, før du kan gennemsøge den?
Sig mig det. Hvad skal du bruge?
Blodige fodspor, der fører hen til døren?
Jeg har ikke brug for at blive plaget. Du ringede og bad om min hjælp.
Du opfører dig som en skatteborger.
Hvordan kunne vi udholde hinanden i det fly
i tre år under krigen?
Jeg tager hen til banegården og tjekker Thorwalds historie.
Glem den historie.
Find kisten. Fru Thorwald ligger i den.
Jeg glemte det næsten.
Der lå et postkort i Thorwalds postkasse. Det blev
sendt klokken 15.30 i går eftermiddag fra Merritsville.
Det er næsten 130 kilometer nord herfra.
Teksten lød: "Vel ankommet. Har det allerede bedre.
"Kærlig hilsen, Anna."
Er det...
Anna... Er det, hvem jeg tror, det er?
Fru Thorwald.
Mangler du noget, Jeff?
Du kunne sende mig en god betjent.
-Hallo? -Hallo, fru Doyle?
-Ja? -Det er Jeff igen. Er Tom kommet hjem?
Ikke endnu, Jeff.
Har du slet ikke hørt fra ham?
Nej. Er det vigtigt, Jeff?
Ja, det er det desværre, Tess.
Jeg får ham til at ringe, når jeg hører fra ham.
Nej, det behøver du ikke.
Bare bed ham komme herover, så snart han kan.
Det ser ud til, at Thorwald rejser.
-Hvem er Thorwald? -Det ved han.
Og bare rolig, Tess, Thorwald er en mand.
-Godnat, din tumpe. -Godnat.
Langdistance igen.
Der er nogen ved døren.
-Hej. -Hallo.
Hallo.
Hvad har du gjort ved dit hår?
-Jeg har bare... -Se lige Thorwald.
Han gør klar til at rejse. Se ham lige.
Han lader ikke til at have travlt.
Han har lagt alle sine ting frem på en af sengene.
Trøjer, jakkesæt, frakker, sokker.
Selv hans kones... Den alligatorhåndtaske,
-konen havde hængende på sengestolpen. -Hvad med den?
Den lå gemt i kommoden. Den lå i hvert fald deri.
Han tog den frem, gik hen til telefonen og foretog et langdistanceopkald.
Konens smykker lå i tasken.
Han virkede bekymret over det.
Han bad om nogens råd over telefonen.
Det var ikke hans kone.
Jeg har aldrig set ham spørge hende til råds.
Hun bød til, men han spurgte hende aldrig til råds.
-Gad vide, hvor han skal hen. -Det ved jeg ikke.
-Hvad nu, hvis han ikke kommer tilbage? -Det gør han. Hans ting er der stadig.
Så det er vel sikkert at tænde lyset nu.
Nej, ikke endnu!
Okay, du må tænde det nu. Han må været gået til højre.
Hele dagen har jeg forsøgt at koncentrere mig om mit arbejde.
-Har du tænkt på Thorwald? -Og dig og din ven, Doyle.
-Har du hørt fra ham siden? -Ikke det mindste.
Han ville tjekke banegården og kisten.
Det er han nok stadig i gang med.
Har du noget i sinde?
-Jeg synes ikke, det giver mening. -Hvilket?
Kvinder er ikke så uforudsigelige.
Jeg kan da ikke gætte, hvad du tænker.
En kvinde har en favorit håndtaske,
og den hænger altid på sengestolpen, hvor den er let at komme til.
Pludselig tager hun på tur, men tager den ikke med. Hvorfor?
Hun vidste ikke, hun skulle af sted.
Og hun har ikke brug for den, hvor hun er.
Ja, men kun hendes mand kunne vide det.
Og de smykker.
Kvinder opbevarer ikke smykker i en taske,
hvor de kan vikles sammen og ridses.
Gemmer de dem i mandens tøj?
Nej.
Og de efterlader dem heller ikke.
Skal en kvinde et sted hen, som ikke er hospitalet,
tager hun altid makeup, parfume og smykker med.
Læg den derover. Det er insiderviden, hva'?
Det er almindelige accessories.
Og man lader det ikke ligge i mandens skuffe
i ens yndlings håndtaske.
Jeg er enig med dig.
Tom Doyle har dog et svar på det.
At fru Thorwald tog af sted klokken seks
i går morges med sin mand? -Ifølge vidnerne.
Jeg har et modsvar til hr. Doyle.
Det kan ikke have været fru Thorwald, ellers forstår jeg ikke kvinder.
Hvad med vidnerne?
Vi kan blive enige om at de så en kvinde,
men hun var ikke fru Thorwald.
-Ikke endnu, i hvert fald. -Det siger du ikke?
Kom her.
Jeg vil gerne se din vens ansigt, når vi fortæller ham det.
Han lyder ikke som en særligt god betjent.
Vær nu ikke for hård ved ham. Han er en stabil arbejder.
Jeg ville ønske, han ville komme.
Jag ikke med ham. Vi har hele natten.
-Vi har hele hvad? -Natten.
Jeg bliver hos dig.
Det må du snakke med min udlejer om.
Jeg har fri hele weekenden.
Det er fint, men jeg har kun én seng.
Hvis du siger mere, bliver jeg også i morgen.
Du kan ikke låne noget nattøj.
Du sagde, at jeg måtte leve med blot en kuffert.
-Din er garanteret ikke så lille. -Er det en kuffert?
En Mark Cross-taske til overnatninger.
Kompakt, men rummelig.
Du havde vist travlt med at pakke.
Se lige der. Hvor utroligt.
Jeg vil bytte...
Min kvindelige intuition for en seng i nat.
Det passer mig fint.
Der er den sang igen.
Hvor finder en mand inspiration til at skrive en sang som den?
Han får den fra udlejeren en gang om måneden.
Den er noget så smuk.
-Gid, jeg var kreativ. -Det er du, søde.
Du har et talent for at skabe besværlige situationer.
-Har jeg? -Selvfølgelig.
Som at overnatte her uinviteret.
Overraskelse er angrebets vigtigste element.
Og du har tydeligvis ikke læst nok privatdetektivromaner.
Er de i problemer, er det altid deres assistent,
der hjælper dem ud af det.
Er hun pigen, der redder dem
fra de forførende dansere
og de alt for lidenskabelige rige døtre?
-Den selvsamme. -Nå, det er hende?
Det er pudsigt. Han bliver aldrig gift med hende, gør han?
-Det er mystisk. -Underligt.
Hvad med, at jeg finder noget mere bekvemt?
Gør endelig det.
Jeg mener, at jeg går ud og laver kaffe i køkkenet.
Og lidt brandy, ikke?
Harry.
-Jeff. -Hej.
Hvad har du ellers på Thorwald?
Nok til at gøre mig bange for, at du ikke ville dukke op i tide.
Tror du, han vil flygte?
Alt, hvad han ejer
ligger i soveværelset, klar til at blive pakket.
Jeg er ved at varme lidt brandy op. Hr. Doyle, antager jeg?
-Tom, mød frøken Lisa Fremont. -Hvordan går det?
Vi tror, at Thorwald er skyldig,
Rolig nu, Tom.
-Hallo. -Politikommissær Doyle.
Ja, han er lige her. Til dig.
-Hallo. -Politikommissær Doyle?
Det er mig.
Ja.
Okay.
Jeg forstår. Tak. Farvel.
Kaffen er snart færdig.
Jeff, har du ikke tænkt dig at fortælle ham om smykkerne?
Smykkerne?
Konens smykker ligger gemt i hans tøj i soveværelset.
-I er sikre på, det er konens? -De lå i hendes yndlings håndtaske.
Hr. Doyle, det kan kun føre til én konklusion.
Som er?
At det ikke var fru Thorwald, som gik med ham i går morges.
Det har I regnet ud, hva'?
Kvinder efterlader ikke deres smykker,
når de tager ud at rejse.
Kom nu, Tom.
Du har ikke brug for flere oplysninger, har du?
Det har jeg faktisk ikke.
Lars Thorwald er ikke mere en morder end jeg er.
Kan du da forklare alt, hvad der er foregået derovre
og som stadig foregår?
Nej, og det kan I heller ikke.
Det er en hemmelig, privat verden, I kigger ind i derude.
Folk gør mange ting privat, som de ikke kan forklare offentligt.
Som at skille sig af med deres koner?
Glem den tanke. Den fører blot i den forkerte retning.
Hvad med kniven og saven?
Har du nogensinde ejet en sav?
Hjemme i garagen, havde jeg...
Hvor mange parterede du med den?
Eller med de hundredvis af knive, du sikkert har ejet i dit liv?
Din logik er bagvendt.
Du kan ikke ignorere konens forsvinden og kisten og smykkerne.
Jeg hørte ad på banegården. Han købte en billet.
Ti minutter efter satte han konen ombord et tog.
Destination: Merritsville. Så mange vidner har vi.
Det var måske nok en kvinde, men ikke fru Thorwald.
-De smykker... -Hør, fru Fremont.
Kvindelig intuition sælger blade.
Men i virkeligheden er det blot fantasi.
Jeg ved ikke, hvor mange år jeg har brugt
på at opspore ledetråde baseret på kvindelig intuition.
Jeg antager, at du ikke fandt kisten,
og at dette er fra en gammel tale, du gav til politigallaet.
Jeg fandt kisten en halv time efter at jeg tog herfra.
Så det er normalt for en mand at binde en kiste med tykt reb?
Ja, hvis låsen er i stykker.
Hvad fandt du indeni kisten? En vred besked til mig?
Fru Thorwalds tøj.
Rent, fint pakket sammen. Ikke stilfuldt, men præsentabelt.
Sendte du det til kriminalteknisk afdeling?
Jeg sendte det med toget.
Når en kvinde tager på en simpel, kort rejse,
tager hun så alt med, hun ejer?
Det lader vi den kvindelige psykolog om at svare på.
Det så ud til, at hun ikke ville vende hjem.
Hvilket er et familieproblem.
Hvis hun ikke kommer igen, hvorfor så ikke sige det til udlejeren?
Det skal jeg fortælle dig. Fordi han skjuler noget.
Fortæller du din udlejer alt?
Jeg sagde, du skulle passe på, Tom.
Havde jeg været en forsigtig pilot under krigen,
havde du ikke kunnet tage de billeder,
som skaffede dig en medalje, et godt job, berømmelse og penge.
Hvad siger I til, at vi tager en venskabelig drink?
Glemmer alt det her.
Vi kan fortælle løgne om de gode gamle dage under krigen.
Så du er færdig med sagen?
Der er ikke nogen sag at være færdig med, frøken Fremont.
Hvad med den drink?
Du har vel ret.
Jeg må hellere komme hjem og få lidt søvn.
Skål.
Jeg dufter ikke til det.
Jeff, hvis du har brug for mere hjælp...
Så kig i telefonbogen.
Jeg elsker sjove afskedsreplikker.
-Hvem skulle kisten sendes til? -Fru Anna Thorwald.
Så lad os vente og se, hvem der henter den.
Nå, ja, det telefonopkald. Jeg gav dem dit nummer.
-Jeg håber ikke, det gør noget. -Det afhænger af, hvem det var.
Politiet i Merritsville.
De fortalte, at kisten netop var blevet afhentet
af fru Anna Thorwald.
Bliv nu ikke for sent oppe.
-Se. -Hvad?
Ja, han er lidt ung, er han ikke?
Hvad laver du?
Selvom jeg ikke er meget for at give Thomas J. Doyle ret,
havde han måske fat i noget med hensyn til det
omkring de private ting, der foregår derude.
Mon det er etisk korrekt at iagttage en mand med kikkert og telelinse?
Mon det er etisk korrekt,
selv hvis man beviser, at han ikke begik en forbrydelse?
Jeg er ikke meget til vindueskiggeretik.
De kan selvfølgelig gøre det samme.
De kan se på mig, som et insekt i en krukke, hvis de ville.
Jeff, hvis der kom nogen, ville de ikke tro, hvad de så.
-Hvad? -Du og jeg nedtrykte.
Modløse, fordi vi har fundet ud af, at en mand ikke har myrdet sin kone.
Vi er to af de mest skræmmende personer, jeg har kendt.
Man skulle tro, vi kunne være bare lidt glade for, at den stakkels kvinde er i live.
Hvad er der blevet af den gamle talemåde: "Elsk din næste"?
Den vil jeg begynde at følge igen i morgen.
Jeg begynder med frøken Torso.
Ikke hvis jeg skal flytte ind i en lejlighed overfor,
og danse slørenes dans hver time.
Showet er slut for i aften.
En forsmag på kommende attraktioner.
Troede hr. Doyle, at jeg havde stjålet denne æske?
Nej, Lisa, det tror jeg ikke.
-Hvad tror du? -Altså...
-Lad mig omformulere spørgsmålet. -Tak.
Kan du lide den?
-Ja. -Altså...
Hvad er der galt?
-Er nogen kommet til skade? -Det er hunden.
Der er sket noget med hunden.
Hvad er problemet? Er nogen faldet ud af et vindue?
Se, der ligger en hund dernede.
Den er død.
Den er blevet kvalt. Halsen er brækket.
Hvem af jer har gjort det?
Hvem af jer har slået min hund ihjel?
I kender ikke betydningen af ordet "naboer."
Naboer kan lide hinanden, de taler med hinanden,
de bryder sig om, hvorvidt nogen lever eller dør.
Men det gør ingen af jer?
Men jeg troede ikke, at nogen var så nederdrægtige,
at de ville myrde en hjælpeløs, lille, sød hund.
Det eneste væsen her i kvarteret, som kunne lide alle.
Slog I ham ihjel, fordi han kunne lide jer?
Bare fordi, han kunne lide jer?
Lad os gå ind.
Kom. Lad os gå ind igen. Det er bare en hund.
Tom Doyle havde mig et kort øjeblik overbevist om, at jeg tog fejl.
-Men det gør du ikke? -Se.
Af alle lejlighederne, var der kun én person, der ikke kom hen til vinduet.
Se.
Hvorfor ville Thorwald dog dræbe en lille hund?
Fordi den vidste for meget?
Er det er her værd at vente hele dagen på at se?
Gør han rent?
Han vasker badeværelsesvæggene.
Det må have sprøjtet meget.
Hvorfor ikke? Vi tænker det alle sammen.
Han dræbte hende derinde, så han må fjerne pletterne.
Åh, Stella, dit ordvalg.
Der er aldrig nogen, der har fundet et pænt ord for mord.
Lisa? Kan du se den lille gule æske tilbage på den hylde der?
-Den øverste? -Helt oppe på toppen.
Tag den med herover. Og tag mikroskopet med.
Jeg har lige fået...
Disse er omkring to uger gamle.
Jeg håber, jeg fik andet end benkunst. Hvilken...
-Hvad kigger du efter? -Her.
Der er noget, og hvis jeg har ret, har jeg måske opklaret et mord.
-Fru Thorwald? -Nej.
Hunden.
Jeg tror, at jeg ved, hvorfor Thorwald slog hunden ihjel.
Tag et kig. Sig, hvad du ser.
Fjern det.
Kig igen. Fjern det. Kan du se det?
Men det er bare et billede af baghaven.
Med en vigtig forskel.
Blomsterne i Thorwalds blomsterbed.
Du mener, hvor hunden gik og sniffede?
Hvor hunden gravede. Se lige blomsterne.
Kan du se det? De to gule frøkenhatte for enden
er ikke lige så høje som før.
Siden hvornår skrumper blomster på to uger?
-Der ligger noget begravet der. -Fru Thorwald.
Du har ikke brugt megen tid på kirkegårde, har du?
Hr. Thorwald kunne næppe begrave sin kones lig
på 30 kvadratcentimeter.
Medmindre hun selvfølgelig stod oprejst,
og så havde han ikke brug for en kniv og en sav.
Jeg tror, hun er spredt over hele byen.
-Benet i East River... -Helt ærligt, Stella!
Nej, nej. Der er noget begravet der.
De blomster er blevet taget op og sat tilbage i jorden.
-Måske er det kniven og saven. -Ja.
-Ring til kommissær Doyle. -Nej, lad os vente.
Lad os vente til mørket falder på, så går jeg derhen og graver det op.
Går du derhen? Du skal ikke grave noget op og brække nakken.
Nej, nej, vi må...
Vi ringer ikke til Doyle, før jeg kan fremvise fru Thorwalds lig.
Vi må finde en måde at komme ind i lejligheden.
Han er ved at pakke.
Her, find en blyant.
Stella, find en notesblok. De ligger deroppe et sted.
Der.
LARS THORWALD
HVAD HAR DU GJORT MED HENDE?
Du gjorde det, Thorwald. Du gjorde det.
-Pas på. Han kommer. -Du skulle have ladet hende gå.
-Hvis han... -Se.
Gudskelov, at det er forbi.
-Gør det noget, hvis jeg tager en drink? -Værsgo.
Der er ingen tvivl. Han rejser. Spørgsmålet er bare hvornår.
Må jeg låne den tingest?
Værsgo, så længe du siger, hvad du kigger på.
-Gad vide... -Gad vide hvad?
Fru Lonelyheart har lige lagt noget ud,
der ligner rhodium tri-eckonal kapsler.
Kan du se det herfra?
Jeg har håndteret nok af de røde piller, der er til at bedøve en by
en hel vinter.
Har hun nok til at...
Nej. Det gør resten lettere at...
Var det ikke tæt på?
Hvordan reagerede han, da han læste sedlen?
Ikke en reaktion, der ville skaffe ham et lån i banken.
Jeff, håndtasken!
Mon fru Thorwalds vielsesring
ligger blandt smykkerne i den?
Under telefonsamtalen holdt han tre ringe op.
En med en diamant, en med en stor ædelsten
og en helt almindelig guldring.
Og det sidste, hun ville efterlade, var en vielsesring.
Stella, lader du nogensinde din ligge derhjemme?
Den eneste måde nogen får den af mig er ved at hugge min finger af.
Lad os finde ud af, hvad der er begravet i haven.
Hvorfor ikke? Jeg har altid ønsket at møde fru Thorwald.
-Hvad taler I to om? -Har du en skovl?
-En skovl? Selvfølgelig ikke. -Der står nok en i kælderen.
Jeff, er du sart, så lad være at kigge.
Sart? Jeg er ikke sart.
I skal bare ikke lide samme skæbne som hunden.
Han har måske fat i noget.
Vent nu lige lidt. Hold den her.
Der er ingen grund til at tage chancer.
Giv mig telefonbogen.
Hvorfor?
Måske kan jeg få ham ud af lejligheden.
-Vi skal bruge et par minutter. -Jeg ser, om jeg kan skaffe et kvarter.
-Hvordan? -Thorwald.
Thorwald... Thorwald...
Chelsea 27099.
27099.
Vi har skræmt ham én gang, måske kan vi gøre det igen.
Jeg bruger vist ordet "vi" lidt frit.
-I løber alle risikoerne. -Skal vi stemme ham ind, Stella?
Enstemmigt.
27099. Pas på.
Chelsea.
Tag den så, Thorwald.
Kom så, du er nysgerrig.
Du tænker på, om det er kæresten, der ringer. Hende, du dræbte for.
Tag den nu.
Hallo?
Fik du min besked?
Nå, fik du den, Thorwald?
Hvem er du?
Jeg giver dig en chance for at finde ud af det.
Mød mig i baren på Albert Hotel.
Gør det nu.
-Hvorfor skulle jeg? -Et lille forretningsmøde...
For at få styr på din afdøde kones bo.
Jeg ved ikke, hvad du snakker om.
Spil ikke dum, Thorwald, eller jeg lægger på og ringer til politiet.
-Jeg har kun 100 dollars eller sådan. -Det er en start.
Jeg er på hotellet nu. Jeg holder udkig efter dig.
Kom, Stella, lad os gå.
En af jer, hold øje med vinduet.
Hvis jeg ser ham komme, giverjeg signal med en pære.
Det er hos familien Doyle.
Hallo, det er L. B. Jefferies. Jeg er en ven af hr. Doyle.
-Hvem talerjeg med? -En babysitter.
Hvornår kommer de hjem?
Jeg skal arbejde indtil klokken et. De tog ud at spise og måske i byen.
Jeg forstår.
Hvis han ringer, så bed ham ringe til L. B. Jefferies med det samme.
Jeg har måske en overraskelse til ham.
Har vi dit telefonnummer, hr. Jefferies?
Han har det. Farvel.
Farvel.
Stella tog fejl angående frøken Lonelyheart.
Lisa, hvad... Lad være...
Hvad har du gang i, Lisa? Gå ikke..
Kom nu! Kom ud derfra!
Hun sagde, at vi skal ringe til Thorwalds telefon, når han kommer.
-Jeg ringer med det samme! -Giv hende et øjeblik.
Lad os tage den fra begyndelsen.
Frøken Lonelyheart.
Ring til politiet!
-Omstillingen. -Stil mig om til politiet, sjette distrikt.
Javel, hr.
Hr. Jefferies, musikken stoppede hende.
Hvad... Lisa!
Lisa!
Sjette distrikt, overbetjent Allgood.
Hallo. En mand er ved at overfalde en kvinde på 125 West 9th Street.
Anden etage, længst inde. Skynd jer!
-Dit navn? -L. B. Jefferies.
-Telefonnummer? -Chelsea 25598.
Døren stod åben.
-Jeg sagde... -Åh, nej!
-Slip mig! Jeff! -Åh, nej!
Jeff! Jeff!
Jeff!
Lisa!
Stella, hvad skal vi gøre?
Jeff!
--Jeff! -Vent, nu kommer de.
Hvad har hun gang i? Hvorfor anmelder hun ham ikke?
-Hun er en klog tøs. -"Klog?" Hun bliver anholdt.
Så slipper hun da væk, ikke sandt?
Se, vielsesringen!
Sluk lyset! Han har set os!
Hvor længe tror du, han bliver boende?
Medmindre han er dummere, end jeg tror, så bliver han lejekontrakten ud.
Hent min pung i skuffen i bordet der.
-Hvad skal du bruge penge til? -Få Lisa ud af fængsel.
Du kunne lade hende blive indtil næste tirsdag,
så kunne du snige dig sikkert væk som planlagt.
Ja, lad os se. 127 dollars.
Hvor meget skal du bruge?
Det er en første forseelse, så omkring 250 dollars.
-Lisas taske. -Ja.
-Hvor meget har hun? -50 cent.
-Her, tag den her. -Jeg har cirka tyve dollars i pungen.
Hvad med resten?
Når de betjente ser Lisa, smider de gerne lidt i.
Skynd dig.
Et øjeblik. Skynd dig!
Jefferies.
Okay. Hvad vil du nu?
Doyle, jeg har store nyheder.
Hvorfor skulle jeg ringe tilbage?
Hør, Jeff! Forpest ikke mine tanker med endnu en gal morder...
Hør på mig! Lisa sidder i fængsel. Hun blev anholdt.
-Din Lisa? -Min Lisa.
Du skulle have set hende. Hun kom ind i Thorwalds lejlighed.
Men da han kom tilbage, måtte hun lade sig anholde.
-Jeg sagde jo... -Det ved jeg godt!
Hun gik derind for at finde beviser og kom ud med det.
-Såsom hvad? -Såsom hvad?
Fru Thorwalds vielsesring.
Hvis kvinden var i live, ville hun gå med den. Ikke?
-Det er muligt. -Muligt? Det er faktum!
Han dræbte en hund i går aftes, fordi den sniffede rundt i haven.
Ved du hvorfor? Fordi han har begravet noget i haven, den kunne lugte.
Såsom en gammel skinkeknogle?
Jeg ved ikke, hvilke kælenavne Thorwald kaldte sin kone,
men jeg ved dog følgende,
at på alle de sene ture med den metalkuffert,
var hans ejendele ikke deri,
da hans ejendele stadig befinder sig i lejligheden.
Måske var det gamle "skinkeknogle."
Ja, i småstykker.
Og jeg kan fortælle dig noget andet.
Alle de telefonopkald, han foretog, var langdistance, ikke?
Hvis han ringede langdistance til sin kone på dagen, hun rejse,
efter hun ankom i Merritsville,
hvorfor skrev hun så, for at fortælle, at hun var nået frem?
Hvorfor gjorde hun det?
-Hvor bragte de Lisa hen? -Sjette distrikt.
-Jeg sender en med kautionspengene. -Måske behøves det ikke.
-Jeg undersøger det, Jeff. -Okay. Skynd dig, gider du?
Han ved, at vi holder øje med ham.
Han vil ikke vente for evigt. Skynd dig.
Hvis det med ringen passer, sender vi en vogn.
-Vi snakkes, Jeff. -Vi snakkes.
Tom, jeg tror, at Thorwald er gået. Jeg kan ikke se...
Hallo...
Hvad ønsker du af mig?
Din veninde, kvinden, kunne have meldt mig.
Hvorfor gjorde hun det ikke?
Hvad vil I have? Masser af penge? Jeg har ingen penge.
Sig noget.
Sig noget! Sig, hvad I vil have!
Kan du få fat i ringen til mig?
Nej.
Sig, hun skal komme med den!
Det kan jeg ikke. Politiet har den nu.
Lisa! Doyle!
Derovre!
Se! Se, ovre i den lejlighed!
Doyle!
Creele! Giv mig dit våben!
Jeg kom så hurtigt, jeg kunne, Jeff.
Åh, hr. Jefferies! Lad ikke nogen røre ham!
Hent min sygeplejetaske fra lejligheden.
Lisa, søde, hvis der var sket dig noget...
Åh, hold mund. Jeg har det fint.
Jeg er så stolt af dig!
Har du nok til en ransagningskendelse nu?
Ja.
-Kommissær Doyle! -Ja?
-Er han okay? -Han er i live.
Thorwald er klar til at give os en tur på East River.
Sagde han, hvad der lå begravet i blomsterbedet?
Ja. Hunden blev for nysgerrig, så han gravede det op.
Det ligger i en hatteæske i lejligheden.
-Vil du se? -Nej tak.
Jeg vil ikke se hende.
Jeg håber, det bliver et hit. Det er den første udgivelse.
Jeg vil frygtelig gerne høre den.
Jeg kan ikke beskrive, hvor meget det her musik har betydet for mig.
Lad os prøve igen, hvalp.
Sit. Bliv.
-Stanley! -Hej, skat!
Se, hvad hæren har gjort for dig!
Hæren har gjort mig sulten. Hvad har du i køleskabet?
Det er godt at være hjemme.
Jeg er ligeglad med, om du hjælper,
men havde du sagt, du ville sige op, var vi ikke blevet gift.
Skat, kom nu...